Poskušajo ga omejiti...
Greš naprej?
Bi kaj spila?
Včasih je znanje prekletstvo.
Po tistem se je vse spremenilo.
Big Dave...
Ni se me več dotaknil.
Reci Doris, naj je ne skrbi.
Vem, da ga ni ona.
Mogoče bo zdaj končno prišlo na plan.
Bedno. - Ampak res je. - Ni važno. Bedno je.
Ne veste, kdo naj bi ga izsiljeval,
ne veste, s kom je imel razmerje.
Najbrž tudi ne veste, če ve kdo drug. - Meni je povedal.
Pa kako težko bo zbral denar.
Vaš alibi je mož.
Če to ni super.
Nekaj oprijemljivega rabim.
Nimam čarobne palice, da bi pričaral
dobro obrambo.
Tožilec ima računovodske knjige,
ki ste jih poneverjali -motiv,
imate ključ trgovine -priložnost,
zaboden je z damskim bodalom...
Daveov je bil.
- Ne prekinjate me.
Žrtev je ugledni meščan, obtoženka uboga
pomočnica, ki je bila pijana ko čep
in je brez vsakega alibija.
Jaz sem bil z njo.
- Saj pravim - čista beda.
Jaz sem ga ubil.
Prav, vi ste ga ubili.
Torej pozabimo izsiljevanje.
Zakaj ste ga ubili?
Imel je razmerje z Doris.
Kako veste? -Vem pač.
Mož ve take stvari. - Ve še kdo drug,
pa ne recite vaša žena. - Ne vem.
Mislim, da ne.
Kako ste prišli v trgovino?
- Vzel sem Dorisine ključe.
Vas je kdo videl na poti tja, tam ali na poti domov?
Dvomim. - Lahko kdo potrdi vsaj delček vajine zgodbe?
To ne gre tako!
Poglejmo realistično naše opcije. Iskreno
povedano, jih jaz ne vidim.
Obe zgodbi sta enako neuporabni,
lahko bi šli na neprištevnost, pa zgledate preveč pri sebi,
če priznamo, dobite dosmrtno.
Če bi hotela odvetnika za tolažbo,
pa bi najela Lloyda Garrowaya.
Ne bomo še obupali. Freddy ne meče puške v koruzo.
Maham s prstom ne z belo zastavo.
Razmisliti moramo.
Več obeta zgodba o izsiljevanju.
Pa še v slabi luči ga pokaže.
Kdo ve, kaj vse je skrival.
Pokopali so ga grehi iz preteklosti.
Ljubosumni mož je zlajnan, štartali bomo na izsiljevanje.
Seveda bi Dorisino zgodbo lahko potrdil
buzi iz čistilnice, ampak ni ga bilo
ne v hotelu ne na njegovem stalnem naslovu.
Kako sem lahko dal 10.000$
za navaden košček papirja?
Tip se je pogreznil v zemljo.
Izginil je ko kafra.
Vse je šlo v maloro.
Denar je šel, Big Dave je šel, Doris je bila v odhajanju.
Kako sem bil lahko tak bebec?
Prej ali slej mora vsak k frizerju.
Zdaj sva delala za banko.
Strigla sva za obroke.
Glavo sva iz dneva v dan držala nad gladino.
Večina misli, da obtoženemu takoj sodijo,
pa ne gre tako hitro.
Pravna kolesa meljejo počasi.
Vložijo obtožnico, določijo varščino, spreminjajo čas,
kraje sojenja, izberejo poroto, ki spet zavlačuje,
določijo in spremenijo datum,
ki ga potem ponavadi spet spremenijo.
In vas ta čas sva strigla.
Freddy Riedenschneider pa je spal v Metropolu.
In se basal pri Davinciju.
Najel je detektiva iz Sacramenta,
ki je brskal po Daveovi preteklosti.
Naenkrat sem začel hoditi k Abundasovima.
Skoraj vsak večer.
Prihajal sem celo, ko je bil Walter na raziskovanjih.
Bil je rodoslovec in izsledil je 7 generacij svoje familije.
Za familijo pokojne žene 8.
Čudaški hobi, ampak saj so vsi.
Mogoče je našel kaj v starih sodiščih,
bolnišnicah, arhivih in registrih.
Kaj podobnega, kot sem našel jaz v Birdyini glasbi.
Nekakšen izhod.
Neke vrste mir.
V Nemčiji živi človek...
Fritz, ali nekaj takega.
Mogoče je Werner.
Razvil je svojo teorijo o znanstvenem opazovanju stvari.
O kroženju lune, sončevih pegah,
o tem, zakaj iz pipe priteče voda.
Vsako reč moraš pogledati, ampak ko jo pogledaš,
jo tvoje gledanje spremeni.
Resničnega dogodka ne spoznaš.
Ne veš, kaj bi se zgodilo, če ne bi vtikal svojega nosu.
Zato ne sprašuj, kaj se je zgodilo,
ker se potem zgodi nekaj drugega.
Temu pravijo princip negotovosti.
Sliši se noro, a celo Einstein pravi, da tip ni neumen.
Znanost.
Percepcija.
Realnost.
Dvom.
Upravičen dvom.
Včasih je tako, da bolj ko gledaš in tuhtaš, manj veš.
To je dokazana resnica.
Na nek način edina resnica.
Švabo je zadevo napisal celo v formulah.
Burns.
David Allen Brewster, rojen 1911,
srednja izobrazba, študij prekinil po enem letu,
1931 se zaposli kot prodajalec.
1933 se poroči z Ann Nirdlinger,
1935 aretiran - nasilno vedenje,
razbit nos in zlomljena rebra.
1936 spet spor v gostilni.
Nekaj pretepov pač.
Preskoči na vojsko.
Vpoklican 15. marca 1942,
služil v pisarniški enoti v zaledju.
Pretep, ne pride na sodišče, 8. maja 1945
častno razrešen, od takrat je čist.
- Hvala, Burns, zdaj pa spokaj.
In? - In?
To bi lahko bila rešilna bilka za vašo damo.
Ne razumem.
- Poglejte, bumbar.
Tip je vsem razlagal, da je blazen vojni heroj,
ki je praktično sam poklal pol Japonske z nožem med zobmi.
V resnici pa se je celo vojno v zahojeni pisarni
praskal po jajcih.
Ko smo že pri izsiljevanju: naš nadebudni poslovnež
je vlekel za nos celo mesto in najbrž polovico naše porote.
Končno je nekdo izvedel, kot trdi vaša žena.
Poklical ga je in zahteval denar.
Je omenil, da se mu je oglasil bivši soborec iz vojaških let?
Ne bi vedel.
Ni me bilo zraven.
Sami nam boste morali povedati.
Mogoče je govoril o tem. Ne polagam vam besed na jezik.
Dejstvo pa je, da vas je ta patološki lažnivec
prosil za pomoč.
Hinavski prasec.
Kdo ga je potem...
Kdo? -Ne vem.
Ampak če bi se tožilec raje, kot preganjanju te ženske,
bežno posvetil preteklosti tega bednika,
bi mogoče vedeli, kdo.
Ne moremo vedeti, kaj se je zgodilo,
ker bolj ko gledamo, manj vemo.
Najlepše pa je prav to, da nam ni treba vedeti!
Oni morajo videti, da ne vejo.
Zaradi tistega Fritza ali Wernerja ali kakorkoli mu je že ime.
Freddy vidi luč v tunelu.
Dobro nam kaže, ampak mirno kri.
Big Dave...
kakšna zguba.
Mogoče bi Freddy res lahko rešil Doris
in bi se vse uredilo.
Upal sem celo, da se bo uredilo tudi zame.
To je napisal, ko je bil gluh.
- Kdo?
Beethoven.
Nikoli je ni res slišal.
Nekako jo je moral slišati v glavi.
Srednja šola Petaluma.
Nastop nadarjenih učencev.
Punca je bila nadarjena, zraven pa še krasen otrok.
Za uspešno kariero bi potrebovala managerja.
Pogodbe, koncerti, radio.
Pri tem bi ji lahko pomagal jaz in ne bi je obiral.
Ravno toliko,da bi preživel.
In lepo bi bilo, če bi bil v njeni družbi.
Zakaj to ne bi bilo mogoče?
Zdravo, gospod Crane.
- Živjo, Birdy.
Krasno je bilo.
Malo sem zamujala, ampak če ni nihče opazil, ni nič hudega.
Moj prijatelj Tony.
To je gospod Crane.
Živjo, Tony.
- Dober dan, gospod.
Čestitam.
Počasi bom šel domov.
Nasvidenje.
- Nasvidenje, Tony.
Zakaj ne bi šlo?
Take reči so se mi motale po glavi pred sojenjem,
ki naj bi pomenilo nov začetek.
Freddy je bil optimističen in zaposlen s pripravami.
Končno je napočil dan sojenja.
Riedenschneider mu je rekel velika predstava.
Kako to, da ni sodnika?
Kje je sodnik, Ed?
Zakaj ne pride sodnik?
- Sodnik pride zadnji.
Prišel bo, ko pride Doris.
In kje je Doris? Ne bi morali začeti ob desetih?
Kje je Doris? - Zamuja.
Kako lahko zamuja?
V zaporu je. Nihče od nas ni v zaporu, pa smo vsi točni.
Kako lahko ona zamuja?
A jih ne zbudijo?
Vstanite. - Ne še.
Gospoda odvetnika.
Kaj je zdaj to? Pričakoval sem zaslišanja in take reči.
Ed, kaj se dogaja?
Je to že sojenje?
Imeli smo dobre možnosti.
Dame in gospodje v poroti.
Vaših uslug ne bomo potrebovali, lahko greste.
Obesila se je.
Prinesel sem ji obleko za sojenje, ona pa je vzela pas.
Pomislil sem, da me je razkrinkala
in da ni prenesla resnice,
ampak kmalu sem spoznal, da to ni bilo to.
Vse je izgledalo brezupno.
Freddy se je pritoževal, da takega razočaranja
še ni doživel.
Frankie je začel piti in ni več prihajal na delo.
Tako sem moral sam skrbeti, da banka ni zasegla lokala.
Postal sem glavni frizer in si najel novega pomočnika.
Vzel sem najbolj molčečega, ampak tih je bil zaradi živčnosti.
Ko je začel delati, je blebetal od jutra do večera.
Najbrž je govoril sam s sabo celo na poti domov.
Mene so se izogibali, kot bi bil kužen.
Nihče ni hotel govoriti o Doris.
Počutil sem se kot duh.
In ko sem prihajal domov, sem se počutil osamljenega.
Posedal sem po hiši, nikoli ni bilo nikogar.
Bil sem duh.
Nikogar nisem videval in nihče ni videl mene.
Bil sem frizer.
Suho čiščenje - ujemite prihodnost
Crane?
- Jaz sem Crane.
Diedrickson, sodni oglednik.
Nekaj neobveznih vprašanj imam.
Boste kaj popili?
Žganje.
Meni samo kavo.
- Res ne bi kaj močnejšega?
Kavo torej.
Sodni oglednik opravlja obdukcije zapornikov.
Ne vem, če ste vedeli.
Rutinski postopek, običajno za interne potrebe.
Vseeno mislim, da ne bom kršil zakona, če vam povem.
Seveda mi ne bi bilo treba, a mislim, da je tako prav.
Če bi bil na vašem mestu, bi želel vedeti.
Vedeti kaj?
Ne bi vam rad še otežil... -Hvala.
Vaša žena je bila noseča.
V tretjem mesecu.
Zdaj veste.
Žal mi je.
Upam, da sem naredil prav.
Z ženo nisva imela spolnih odnosov že mnogo let.
To ni več moja stvar.
Žal mi je.
Srečno, gospod Crane.
Z Doris se nisva pogovarjala
in to se mi ne zdi nujno slabo.
Zdaj, ko nisem imel nikogar, pa sem si želel pogovorov.
Bil sem sam s skrivnostmi, ki jih nisem mogel zaupati.
Šel sem k ženski, ki naj bi znala komunicirati z mrtvimi.
Po njenem so mrtvi bolj izbirčni glede sogovornikov od živih.
Zato naj bi človek potreboval vodiča za pogovor z dušami.
Dajte mi roko.
Povedala je, da je Doris srečna
in da sta najini duši še povezani.
Da me ni nikoli nehala ljubiti, čeprav je grešila.
Brala me je kot odprto knjigo.
Navadna šarlatanka.
Postajal sem Ann Nirdlinger, Daveova žena.
Moral sem pobegniti pred baburo,
duhovi in mrtvimi, preden bi me potegnili na drugo stran.
Kako se držite?
- Gre, Walter. -Hvala.
Res mi je žal zaradi vaše žene. - Grozno je to.
Birdy je zgoraj. Iz države kličem. - Ni problema.
Živjo, Birdy.
- Zdravo, gospod Crane.
Niste se oglasili že od...
Pogrešala sva vas.
Zadnje čase veliko tuhtam.
Precej stvari mi je šlo narobe.
Življenje mi ni prizaneslo.
Ali pa ga nisem znal izkoristiti.
- Očka tu ne dovoli kajenja.
Oprosti.
Nikoli ne kadim, če je doma. -Takoj zavoha.
Konec koncev je njegova hiša. - To pravi tudi on.
Mlada si še - takorekoč otrok.
Celo življenje imaš pred sabo.
Ampak vseeno bi morala začeti razmišljati o prihodnosti.
Tudi očka mi to govori.
V šoli sem zelo pridna.
To je že v redu, ampak če bi hotela napredovati v glasbi,
mogoče gospa Swanova ni pravi naslov zate.
Priporočili so mi učitelja iz San Francisca.
Baje je najboljši.
Njegovi učenci imajo zdaj koncerte in sami skladajo.
Jacques Carcanogues ali nekaj takega.
Francoz je.
Francoz, pravite. - Nadarjena si in on je najboljši.
Nadarjene uči skoraj zastonj.
Skoraj gotovo bi te vzel.
Jaz bi ti plačeval ure.
Saj ni veliko.
Moram ti jih.
Ne prenesem več porazov.
Mlada si pa ne razumeš.
Nisem še razmišljala o karieri.
Vem.
Naredi mi uslugo in pojdi k njemu.
Povedal sem mu, kako si nadarjena.
Sprejel te bo to soboto.
Rekel mi je, da si mogoče neobrušen diamant.
Res ne vem.
Vsaj enkrat pojdi k njemu.
Ste vi njen oče?
- Družinski prijatelj.
Moje ime je Carcanogues.
Malce boste počakali, gospodična.
Govorila sva po telefonu, ne?
Se posebej zanimate za glasbo?
Ljubitelj glasbe, torej.
Strokovnjak ravno nisem.
Kako ji je šlo?
- Prijetno dekletce.
Igra kot zelo prijetno dekle.
Zanič. -Prijetno dekle, igra pa zanič.
Ne razumem. - Ni kaj razumeti.
Zelo prijetna je.
Se je motila?
- Sploh ne.
E-mol je bil E-mol.
Vedno je zaigrala pravo noto. - Ne razumem.
Punca je še otrok.
Niste učili... -Ne morem ji dati duše.
Igranje nima zveze s prsti.
Prsti so samo orodje.
Glasba pa, monsieur, ta pa pride od znotraj.
Glasba pa prihaja od tod.
Glasba se rodi tukaj, potem pa morda,
samo morda lahko pride do sem.
Saj pravim, da nisem strokovnjak.
Zato poslušajte mene - jaz sem.
Zelo prijeten otrok je in spretne prstke ima.
Morda bo nekoč odlična strojepiska.
Zanič je bilo, ne? - Ni rekel tega.
Z drugimi besedami.
Nisem strokovnjak, ampak sigurno obstajajo boljši
od tega šarlatana. - Ne trudite se.
Poklicna kariera itak ni zame.
V bistvu si je sploh ne želim.
Če bi si jo, bi bila veterinarka.
Veterinarka? - Ja.
Ampak vseeno hvala za trud. - Ni za kaj.
Žal mi je, da nisem bila boljša,
ker vem, da bi bili potem veseli.
Veste, kaj ste vi? - Kaj?
Entuziast.
Mogoče.
Res sem vam hvaležna, da ste se tako trudili zame.
Samo osrečiti sem vas hotela.
Je že v redu.
Rada bi.
Res bi rada, gospod Crane.
Birdy, prosim, ne.
Sveta nebesa, Birdy!
Pred nesrečo se čas upočasni
in človek lahko razmisli o sebi.
Spomnil sem se, kaj mi je nekoč rekel pogrebnik.
Po smrti ti lasje še nekaj časa rastejo.
In potem nehajo.
Razmišljal sem, zakaj še kar rastejo.
So kot rastlina v zemlji?
In kaj gre potem iz zemlje? -Duša?
In kdaj lasje spoznajo, da je ni več?
Dober dan. Vidim, da imate na dovozu še vedno pesek.
Najbrž ga čez čas pobere, pa ga morate dosipavati?
Le kam gre?
Kot stara nogavica.
Stalno ga pobirate s trave.
Ko kosite, ko pometate.
Zoprno, ne?
Ne moti me. - Ste kdaj razmišljali o asfaltu?
Mislite, da sodi samo na ceste?
Mi vam ga znamo položiti na prag. -In to po ugodni ceni.
Boste pogledali karakteristike?
Dan, gospa. - Kaj prodajaš?
Gospodu sem razlagal o asfaltu za vaš dovoz.
Lahko vam pustim katalog. - Spelji se.
Bog se usmili.
Nič ne reci. -Vse je v redu.
Gospod Crane? -Ste budni?
K sebi prihaja.
Lahko govorite? -Gospoda bi govorila z vami. Ste budni?
Pri sebi je. Kar izvolita. - Ste budni? Je pri zavesti?
Povedati vam morava...
Je pri zavesti?
- Oči ima odprte.
Aretirani ste. - Ko bodo dovolili, vas odpeljeva.
Je razumel? - Ste pri zavesti?
Šli boste v zaprto bolnico. - Osumljeni ste umora.
Birdy... - Kaj pravi?
Punca, mislite?
V redu je.
Samo ključnico ima zlomljeno.
Je razumel, da je aretiran zaradi suma umora?
Big Dave... - Kaj pravi?
Rekel je v redu.
Je to rekel?
Aretirani ste zaradi suma umora Creighta Tolliverja.
Slišite?
Je slišal?
Peder.
V gramoznici so našli njegov avto.
Dobro je bil pretepen.
Kot je rekel Big Dave: pretepen do smrti.
Zraven so našli pogodbo z mojim podpisom za 10 jurjev.
Za tožilca je bilo to dovolj.
Doris sem nagovoril, da je ukradla denar,
pederček je izvohal in moral sem ga ubiti.
Bil sem v dreku.
Hišo sem prepisal na Freddyja.
Rekel je, da je sicer pod ceno,
ampak da naj mi bo, ker ima slabo vest od zadnjič.
Kako se zagovarjate?
- Ni kriv.
Freddyja moja zgodba ni zanimala.
Če bi jo uporabili, bi šel na stol zaradi umora Big Davea.
Sojenje se bo začelo v ponedeljek.
Rekel je, da se bo vse uredilo.
Nadzorovali so me 24 ur na dan,
da ne bi ušel roki pravice kot moja žena.
Pred poroto pa so Doris prikazali kot angelčka.
Načrt naj bi skoval jaz in potegnil za sabo še Doris.
Izkoristil sem jo in jo potem potisnil v drek.
Ni jih bilo lahko poslušati, ker je bilo nekaj delno res.
Potem je prišel na vrsto Riedenschneider.
Dame in gospodje, meščani Sante Rose.
Tožilec nam je predstavil obtoženca v grozljivi luči...
Poroti je spretno nakladal, kako me je vesolje
posrkalo vase, kako nisem sposoben zločina.
Govoril je o nekakšni veliki zaroti,
ki jo bodo že še dokazali in navrgel nekaj puhlic,
ki jih ni uporabil pri Doris.
Govoril jim je, naj si me ogledajo,
in bojo videli, da ni nobene logike.
Da nisem sposoben ubiti človeka.
Da sem frizer, za božjo voljo. - Da sem kot oni.
Običajen človek, ki ga svet pač ni sprejel.
Naivni podjetnik, ne pa morilec.
On pooseblja problem sveta.
Pred vami je novodobni človek.
Zanj sem bil novodobni človek.
Če me spoznajo za krivega, da bojo zanko zategnili sebi.
Govoril je, naj pozabijo dejstva
in se ozrejo na njihov pomen.
Da dejstva ne pomenijo nič.
Še meni se je zdel dober govor,
dokler ga ni prekinil Frankie.
Kako si mogel?!
Zahtevam razveljavitev sojenja.
Njegovi zahtevi so ugodili, toda vreča je bila prazna.
Določili so mi Lloyda Garrowaya,
ki me je prepustil usodi.
Kriv z olajševalnimi okoliščinami.
Baje je bila to moja rešilna bilka.
Očitno sem bil zapečaten od vsega začetka.
Ni ga zanimal novodobni človek ali teorije zarote.
Ni poznal usmiljenja.
Držal se je pravil in pravila so zapovedovala stol.
Zdaj sem tu. -Najprej nisem vedel, kako sem se znašel tu.
Poznal sem posamezne dogodke
in tako sem jih tudi pripovedoval.
Nisem pa razbral vzorca.
Zdaj, tik pred koncem, sem vesel, da so mi plačali
za mojo zgodbo.
Uspel sem jo urediti. Dajejo mi 5 centov na besedo,
zato mi oprostite gostobesednost.
Končno so se vse stvari povezale.
Nenavaden občutek je, če človek pozna dan svoje smrti.
Urednika revije za moške so zanimali prav ti občutki.
Kot bi se dvignil nad labirint.
V labirintu ne tuhtaš veliko.
Zavijaš na slepo, se zaletavaš v slepe ulice.
Kakor pač nanese.
A sčasoma se znaš odmakniti in pogledati na vse te razcepe.
Ti so obris življenja.
Težko je razložiti.
Ampak pogled na celoto prinese določen notranji mir.
Spraševali so tud o kesanju.
Ja, hudo mi je, ker so ljudje trpeli zaradi mene.
Ampak obžalujem pa ničesar.
Niti ene stvari. Včasih mi je žal, da sem postal frizer.
Ne vem, kam me peljejo
in kaj bom našel nad nebom in zemljo.
Toda ni me strah iti.
Mogoče bodo tam stvari jasnejše.
Kot ko se razkadi jutranja megla.
Mogoče bo tam Doris.
Mogoče ji bom tam lahko povedal.
Vse tiste stvari, za katere tukaj nimajo besed.
******* Pac03 *******